Името ми е Долтън Ръсел.
Слушайте внимателно, защото си подбирам думите внимателно
и никога не повтарям казаното. Казах ви името си, т.е. "КОЙ".
"КЪДЕ"-то, най-общо казано, е затворническа килия.
Но между това да си затворен в малка килия
и да се намираш в затвор, има огромна разлика.
"КАКВО"-то е лесно.
Наскоро замислих и организирах перфектния банков обир.
Това, също така, е и "КОГА"-то.
А относно "ЗАЩО"-то,
освен очевидната финансова причина,
то си е изключително просто.
Защото мога.
Единствено остава "КАК".
И както би казал разказвача...
"Там се намира същината".
Дензел Вашингтон
Клив Оуен
Джоди Фостер
ВЪТРЕШЕН ЧОВЕК
Кристофър Плъмър
Уилям Дефо
Чивител Еджифор
Дамата иска да...
Става дума за строителния инвестиционен проект.
Добре. Неотразима сте!
Говорим за 73 хиляди. - Може и малко повече...
Работата е там, че...
Ядохме омари в колата му.
Запозна ме с един от клиентите си.
Познаваме се повече от година.
Не...
Винаги съм искала да го "оправя".
Каза, че ще доведе стриптизьори на партито за рождения ми ден.
Да. Правилно.
Добре. Слушай.
Онзи ден се запознах с друг клиент.
Невероятен мъж!
Извинете. - Да?
Може ли да говорите малко по-тихо, моля?
Говорите на твърде висок глас. Моля ви.
Да. Няма проблем. - Притеснявате клиентите ни.
Извинете. - Благодаря ви.
Беше охраната. Сякаш сме в библиотека.
Шибана банка! Не мога да говоря мръсотии тук.
Та, този, за когото работя
е абсолютен тъпак.
Благодаря.
Извинете. Господине... - Кротко.
Всички по лице на шибания под!
Имате 4 секунди. Ако някой остане прав, ще умре!
Едно, две, три! - Отдалечи се от бюрото!
Остави телефона!
Ръцете на пода! Веднага!
Какво е това? - Какво ще правим?
Млъкни, дебеланко! - Добре!
Искам шибаното ти лице да гледа пода!
Не правиш изключение, равине.
На пода.
Аз и приятелите ми ще изтеглим много голяма сума от тази банка.
Ако някой се опита да ни попречи,
ще получи куршум в мозъка.
На пода, старче! Ръцете на тила!
Не вдигай глава, копеле!
Полицай, от сградата излиза дим.
Възможен пожар на ъгъла на 10-та и "Грейтс".
Имам заложници.
Ако приятелчетата ти се доближат до вратата ще започна да ги избивам.
Не се шегувам, човече.
Централа, свържете ме с капитана. Назад, господине!
Ти! Назад! Минете зад ъгъла!
Централа, обир в прогрес. Въоръжен мъж.
Възможно е да има заложници.
Обир на клон на "Манхатън Тръст". - Знаеш каква е ситуацията.
Кийт, всеки път стигаме до задънена улица. Стига!
Разбираш ли, че онези от Вътрешни разследвания ми дишат във врата?
Искат да ме арестуват. Ще загазя ако тези 140 хиляди не се появят.
Но ти не си ги взел! - Разбира се, че не съм ги взел.
Онзи шибан нарко дилър се опитва да спаси собствения си задник
като прецака мен. Дано всичко се изясни.
И после какво? Ами ние? - Ще изтеглим заем.
Ще имаме пари за по-голяма къща.
Защо водим този разговор всеки път, когато брат ти попадне в ареста
за кражба на поредната кола? - Той е единственият ми роднина.
Знам. Съжалявам, скъпа. Добре л си? Все още ли ме обичаш?
Тъжно ми е за него. Все още те обичам, скъпи.
Добре. Ще ти направя близнаци, когато се прибера.
Ще си взема белезниците. - До скоро.
Жена ти иска близнаци, а? - Да.
Брат й ни цака. Има 3 ареста. Единият е за въоръжен грабеж.
Само на 17 е, не ходи на училище, няма една честна кост в тялото си
и е твърде тъп, за да се реализира дори като престъпник.
Тя разкарала ли го е? - Аз бих могъл.
Не. Тя го обича. Не можем да го оставим на улицата.
Харесва ли те? - Да! Детектив спи в стаята до него
и чука сестра му. Жена ми мрънка. "Ако имахме по-голяма къща
нямаше да имаме такива проблеми". Ако имаме пари...
Нещата ще са различни. - Какъв ви е проблемът?
Сватба, обзавеждане, деца. Знаеш ли колко струва един диамантен пръстен?
Знаеш какво е човек да е женен. - Бях само на 21.
На нея купи ли й пръстен? - Да и тя повече не ми се обади.
Вие двамата полицаи ли сте? - По дяволите! Хвана ни!
Тази година Коледа дойде по-рано за вас двамата.
Банков обир. Има заложници. На ъгъла на 10-та и "Гритс".
Какво? - Роузмън е в отпуска. Ти поемаш.
Ами сегашният случай?
Убийството в кучкарника? - Давам ти шанс. До колкото знам
още работиш тук. Ако не си готов... - Не! Готов е!
Хубаво. Давам ти златен шанс.
Гледай да не ме изложиш. - Най-после! Истински случай!
Банков обир, брато! По дяволите!
Би трябвало да съм щастлив, но кучкарникът вече ми липсва.
Само това трябва да знаеш. Нямаш оръжие, заплашват те с патлак,
падаш на колене. Оглеждаш се и виждаш 5 яки мъже,
които са насочили Узи-та си към теб. Представи си ги по гащи.
Ами ако са с бронежилетки и маски? - Спокойно, брато.
Ще се правиш. - Лоши момчета, идвам!
Някой да разкара тези хора от там!
Не искам издънки! Хайде!
Подсигурете периметъра! Хайде!
Сержант, докладвай. - Един нападател. Има заложници.
Кой е шефът ти? - Сержант Фернандес.
Повикай го. - Сержант Фернандес,
чуваш ли ме? - Слушам те.
Шефе, при мен е сержант Колинс. Той ни повика.
Ще дойдеш ли при нас? - Идвам след малко.
Колинс, докладвай. - Един похитител, има заложници.
Направете път!
Минете назад, моля. - Полицай, какво става?
Никой нищо не ни казва! - Моля, отстъпете назад.
Г-н Кейс. - Добро утро, Катрин.
Какво мога да направя за теб? - Сър, обират един от клоновете ни.
Мили боже! Има ли пострадали?
Мисля, че не, но има взети заложници.
Ужасно.
За кой клон става дума? - На ъгъла на 10-та и "Гритс".
Кой каза? - Този на ъгъла на 10-та и "Гритс".
Благодаря, Катрин. - Съжалявам, г-н Кейс.
Мили боже!
Направете път, моля!
Серж. Колинс. Бях първи на мястото. Вие сте парламентьорите, нали?
Детектив Фрейзър. Това е детектив Мичъл. Какво знаем?
Не много. От банката излизаше дим, вратата беше заключена.
Погледнах вътре и тогава похитителят отвори вратата,
насочи 3. 57-ми в лицето ми и каза,
че ще започне да избива заложниците. - Видя ли някой друг?
Не, сър. Нищо друго не видях. - А чу ли нещо?
Не, сър. Онзи беше насочил пистолет в лицето ми
и не мога да бъда сигурен. Съжалявам.
Добре.
Добре си се справил, сержант. До сега бил ли си заплашван?
Веднъж, от един 12 годишен.
Какво беше усещането? - Не беше много приятно.
Не се съмнявам. Добре.
Щом приключим ще те повикам в участъка, ясно?
Бих искал да остана поне докато осъществим контакт, ако може.
Това очаквах да чуя, сержант.
Не, моля ви! Защо аз?!
Бабо, какво става?
Всички служители на банката да си вдигнат ръцете!
Служителите! От тази страна! Всичко останали да застанат там!
Всеки да извади клетъчния си телефон и ключовете си
от джоба и да ги вдигне високо във въздуха.
Как се казваш? - Питър.
Питър кой?
Питър Хамънд. - Къде е gsm-ът ти, Питър Хамънд?
Забравих го вкъщи.
Питър, искам добре да помислиш преди да отговориш на следващия въпрос,
защото ако отговориш грешно тялото ти ще лежи точно тук,
защото си се опитал да прецакаш брилянтен банков обир
като си скрил клетъчния си телефон
и си бил прострелян в шибаната си глава!
Питър Хамънд,
къде е клетъчният ти телефон? - Казвам истината. Вкъщи е.
Бързо набиране: П. Хамънд.
Издъних се. Съжалявам. Моля ви...
Не се притеснявай.
Не! Моля ви...
Има ли още някой, който се мисли за по-умен от мен?
Ти си? - Вакрим Халия.
Благодаря, Вакрим. - Господине.
Задръж го. Мъжете тук!
Жените там! Бързо!
Искам да останете само по бельо.
Веднага.
Г-жо, повярвайте ми.
Това е единственият възможен случай, в който искам да се съблечете.
Свалете си шибаните дрехи! - Не.
Трябва да се засрамиш.
А съм стара жена. Давай!
Гръмни ме. - Свали си шибаните дрехи.
Стиви.
Хайде!
Искам всички
да облечете тези костюми и да си сложите такава маска.
Аз съм Шон Гегбъл от новините на "Си Би Ес. "
Намирам се пред клон 32 на банка "Манхатън Тръст". Съобщиха ни,
че банката е била нападната.
Има заложници, които все още са вътре.
Капитан Дариус. - Да?
Детективи Фрейзър и Мичъл. - Здравейте.
Може би ме помниш. Работихме заедно на 33-та улица.
Още ме обучаваха.
Да. Беше голяма каша. - Прав си.
Беше голяма каша. Какво е положението?
Не знам нито броя на нападателите нито броя на заложниците.
Милиони хора ни гледат.
Нямаме картина от банката. С една дума, нищо не знаем.
Разбирам. - Детективе, чакам г-н Роузмън.
Щом дойде, говори с него. Ясно? - Не, не е ясно, капитане.
Детектив Роузмън е в отпуска
и детектив Фрейзър е голямата пишка днес, ясно?
Ако имаш проблем, можеш да говориш с мен. Ясно?
Щом трябва. - Така ще бъде днес.
Има ли жилетки за нас? - Бърк!
Дай жилетки на господата. - Добре.
Те командват парада. - Не прави нищо без да ме питаш.
Повикай ме, когато си готов с първоначалния доклад.
Добре. - Ще отидем да закусваме.
Не атакувайте банката без да ни кажете, ясно?
Добре. - Беше ми приятно, капитане.
Не трябва ли да му се обадим?
Ще му дадем малко време. Да видим какво ще направи.
Искал е да разберем какво прави и не е убил сержант Колинс.
Шоуто ще започне щом установим контакт. Довери ми се.
Кофти работа. - Нали?!
Роузмън ме научи на едно: банковите обирджии не уважават никого.
Какво имаш предвид? - Иска да ни използва.
Това е.
Казах ти, че ще се справиш. - Докато не предприеме нещо
ще чакаме кротко.
Какво е станало в болницата на 33? - Онзи уби гаджето си и се гръмна.
Благодаря.
Болен съм...
Зле ми е... - Стани.
Пусни оръжието! Не мърдай! - Не стреляйте!
Не мърдай! - Не съм бандит!
Хайде! На колене!
Пуснаха ме!
Казаха да стоите на страна. Ако се доближите ще убият двама души.
Кой ти каза това? - Онзи тип с големия шибан пистолет!
Хайде. Изправи се. - Вътре има още много хора.
Боже! - Успокой се.
Ще ме дадат ли по телевизията? - Да. И още как!
Хайде!
Дали имаше момент, в който се чудех дали отново ще видя семейството си?
Да. Замислих се. В началото не бях...
Не мислех за нищо.
Виждах само пистолетите им, но след известно време
се замислих...
Да. Помислих, че може повече да не видя жена си
и децата ми. Имам син на 10
и дъщеря на 17.
Да. Замислих се, брато.
Ти как мислиш?! Това са любимите ми хора.
Красота.
Извинете. - Искам да ме разберете.
Възнамерявам да разгледам прекрасния ви град
и да обсъдя бизнес предложения. - С чичо ви, може би?
Истината е, че не сме много близки напоследък.
Разбрах, че не сте се виждали от 9 години. Вярно ли е?
Доста сте информирана. - Работата ми го изисква. Да?
Г-н Артър Кейс ви търси по телефона.
Моля да ме извините. Ще ми трябва копие от договора
и останалите документи.
Ще ви се обадя. - Благодаря, г-жо Уайт.
Насам, сър.
Артър Кейс. Сигурен ли си? - Така се представи.
Лично се представи? Не е позвънила секретарката му?
Не, г-жо. - Добре. Свържи ме.
Маделин Уайт. - Г-жо Уайт, обажда се Артър Кейс.
Добро утро, г-н Кейс. - Запознавали ли сме се официално?
Не, сър. Мисля, че не.
Мисля, че съм ви виждал на парти у дома на братовчед ми.
Да. С вас
познаваме едни и същи хора. - Така изглежда.
Минавам направо на въпроса.
Става дума за много деликатна ситуация.
Препоръчаха ми вашите услуги. - След като имате номера ми.
Да. Случаят е спешен.
Става ли да пратя да ви вземат, за да говорим лично?
Ще чакам долу. - Благодаря.
Планът им не беше
да избият всички ни,
а да ни отнемат контрола над самите нас.
Действаха много...
настоятелно и целенасочено.
Наричаха се с различни форми на името Стив.
Стивън, Стиво, Стиви.
Какво ти казаха? - Нищо не ми казаха.
Просто... - Лъжеш ме. Кажи ми истината.
Преди малко ме излъга. Погледни ме и ми кажи истината.
Поне 4-ма от тях имаха АК-47. - Разбираш от оръжия?
Не, не разбирам от оръжия. - Но знаеш какво е АК-47.
Всеки знае какво е АК-47.
Всеки? - Всеки, който е гледал екшън филм.
До сега ограбвал ли си банка?
Шегуваш ли се? Аз да ограбя банка?!
Не. - Не си откраднал даже 1 долар?
Никога. - Никога?
Говоря за онзи път! - Откраднах сребърния долар на баба.
Беше в шкафчето й.
Доларът блестеше.
Мама ми казваше, "Баба ти има сребърен долар".
Един ден прерових шкафчето й и намерих долара.
Взех го. Това е единственото нещо, което съм откраднал през живота си.
Не исках да те занимавам с цивилни. - Няма проблем.
Каква е историята, капитане?
Онзи старец, който пуснах се казва Хермън Глък, 73 годишен.
В началото беше много притеснен.
Казали му да ни предаде, че ако някой доближи вратата
щели да изхвърлят два трупа.
Каза, че са влезли в банката облечени като бояджии.
В банката има видео-наблюдение. Опитваме се да изтеглим данните
и да ги анализираме. Ще отнеме малко време.
Районът е блокиран. Разположих снайперисти по отсрещните сгради.
Проверяваме канализационната система под сградата.
А телефонните линии? - Линиите към сградата са блокирани.
Ако вдигнат телефона, ще се свържат единствено с нас.
Сигналът на мобилните телефони е заглушен.
Можем да се обадим. Оставихме свободен канал в случай,
че някой от заложниците успее да се обади, но за сега
няма обаждания. - Никакви обаждания на 911?
Следим обажданията.
Ще засечем всяко обаждане, което бъде направено от банката.
Възможностите ми се изчерпиха, детективе.
Ясно.
Все още няма да се обаждам. - Моля?
Някак си не го чувствам. Още няма да търся контакт.
Да видим какво ще направи.
Ти решаваш.
Г-н Кейс, позволете ми да ви обясня как работя?
Моля. Ще се радвам да ви изслушам.
Казахте, че в сейфът ви в онзи клон има семейни ценности.
Това е чудесно, но съдейки по опита си,
хора като вас имат наемници, които вършат такива поръчки.
Щом ми се обадихте, то хората ви не могат да се справят.
Много хора ми звънят. Мога да се досетя, че в тази кутия
има нещо, което не искате дори най-близките ви сътрудници да видят.
Това не е проблем за мен. Казвате ми че не трябва да знам какво има вътре
и точка по въпроса, но ако ми кажете че вътре има колекция от марки
а аз намеря кодове за ядрена бомба, тогава
споразумението ни ще отпадне.
Свършихте ли? - Да.
Това, което има в този сейф ми принадлежи
отпреди да се родите.
Много е ценно, но представлява никаква опасност
за никого.
С изключение на вас.
Добре. Половината сума се заплаща като депозит. Съгласен?
Разбира се. - Добре.
Какво ви кара да мислите, че тези хора искат да ограбят вашия сейф?
Няма причина.
Защо не ми кажете какви са съображенията ви?
Предпочитам никой никога да не докосва
сейфа ми.
Нито те, нито вие, нито властите.
Ще бъда много щастлив щом ситуацията се разреши.
Това стига ли ви? - Не.
Това, което има в кутията...
е много ценно за мен.
Точно заради това го държа в сейф.
Ако светът види това ценно нещо?
Ще трябва да отговарям на много трудни въпроси.
Значи тази ценност или остава скрита или изчезва завинаги?
Именно. Можете ли да го направите? - Да.
Надявам се. Трябва да отбележа, че съм скептично настроен.
Навярно човекът, който ви е дал номерът ми също е бил скептичен,
но явно е останал доволен от услугите ми.
Стив... - Ред е на Стиво.
Излязох, за да огледам периметъра.
Познай какво намерих. Заложниците казаха,
че похитителите са влезли, облечени като бояджии, нали?
Да.
Вероятно е откраднат. - Нека го проверят за отпечатъци.
Със слушалки ли сте?
Сигурна ли си, че това е номерът? - Абсолютно.
Добре. Още не им се говори.
Имаме картина. - Какво се вижда?
Какво стана с тази камера? - Момент.
Онзи тип дъното сякаш заслепява камерата с фенер.
Не можем да видим същинската атака. С какво повреждат камерите?
Може да е инфрачервен сигнал. - Какво?
Инфрачервен сигнал. Невидим е за окото и поврежда всякаква техника.
Сигурно са използвали такъв сигнал. - Ясно.
Прецака и тази камера! - Значи за около 2 минути
нямаме представи кой е влязъл и напуснал банката. Страхотно.
Мериам, колко време беше в банката преди обира?
Само няколко минути. - Можеш ли да ни кажеш какво стана
след експлозията? - Казаха да легнем на пода.
После си затворих очите и...
чух как един каза, "Камерите". - Видео камерите?
Не знам.
Искаш ли да ни кажеш още нещо? - Не.
Сигурна ли си? - Да.
Ще ни кажеш ли имената на похитителите?
Шегувам се! Всичко е наред. - Благодаря.
Беше ужасно. - Така ли?
Накараха ни да се съблечем.
Казаха да си съблечем дрехите.
Беше много унизително.
Помислих, че ще ни убият.
Жива си.
Добре, скъпа. - Мога ли да си вървя?
Не. - Остани.
Трябва да останеш. - Остани.
Ти ли обра банката? - Ти ли беше?
Ти ли обра банката? - Не.
Има раздвижване пред входа. - Да вървим.
Пуснете оръжията! - Не стреляйте!
Не мърдай!
Сложи си ръцете на тила и падни на колене.
Ръцете на тила и на колене! Веднага! - Ръцете му са вързани.
Хесус, помогни му. - Слушам.
Внимателно. - Без резки движения.
Виждам го. Имам ясен прицел. - Въоръжен ли е?
Кой си ти? - Вакрим Халия. Работя в банката.
Вакрим, това бомба ли е? По дяволите! Шибан арабин!
Американец съм! - Това бомба ли е, Вакрим?
Не, по дяволите! - Добре. Успокой се.
Хесус, помогни ми.
Сензорите отчитат раздвижване. - Хванете го.
По-полека! Да не ми развалите тюрбана!
Тюрбанът ми! Не го пипайте! - Млъквай!
Успокой се. - Какво правите?! Искам си тюрбана!
Имам среща в 12 часа... - Имате среща с г-н Клерънс в 13:00.
Мили боже! - Ваша чест.
Маделин! Как си? - Добре съм.
Благодаря ви, че ме приехте. - Няма проблем. Приключихме ли?
Да, г-н кмете. - Насам, г-жо Уайт.
Искаше ми се да обядваме заедно и да обсъдим добрите ти каузи.
Кого спасяваш тази седмица? - Участвам в кампанията
за събиране на средства за дом за изоставени деца.
Другият месец кампанията ще завърши с гала-вечеря. Ако дойдете
хората ще бъдат респектирани. - За мен ще е удоволствие.
Мога ли да направя още нещо...
Какво искаш, по дяволите? - Услуга.
Стига бе! От какъв вид? - Последният, за които бих помолила.
Така си и мислех.
Знаеш за банковия обир, нали?
Знам. Ти какво общо имаш?
Трябва да го държа под око.
Искам да ме заведеш там и да кажеш на полевия командир,
че ставам част от екипа му.
Побъркала си се, по дяволите!
Ако беше лесно нямаше да дойда при теб, нали?
Невъзможно е. - Нищо не е невъзможно.
Просто трябва да позвъниш на няколко души. Това е всичко.
Някой ден може да те жертвам.
Знам, че точно това ще направиш.
Ти си невероятна курва!
Благодаря.
Не знаем колко заложници има в сградата.
Не знаем и бройката на нападателите.
Според властите, всичко е започнало като обир
и в последствие са били взети заложници.
Парламентьорите работят неуморно,
но все още нямаме информация дали има пострадали.
Ще ви информираме ако има развитие. Оставаме на мястото
до приключване на случая. Това е за сега от тук.
Продължаваме с програма от студиото.
- Майната ви на всички. Къде е тюрбанът ми? Няма да говоря ако не ми го върнете.
Религията ми налага да съм с покрита глава в знак на почит.
Аз съм перс, а не арабин както хората ви ме нарекоха.
Грешно си чул. Ситуацията беше напрегната,
сигурно си бил объркан. Аз лично не чух такова нещо.
Помня какво чух. Ще ви кажа всичко, което знам.
Това не ми трябва. Искам си тюрбана.
Той е част от религията ми. - Ще ти върнем тюрбана.
Не разбирате. Искам си тюрбана веднага.
В момента мислим единствено за хората в банката.
Ситуацията е напечена. Кажи ни кажеш какво става вътре.
После ще говорим за тюрбана ти. Можеш да подадеш официално оплакване
но в момента ни интересува единствено банката.
Набихте ме а сега искате помощта ми. - Помисли за колегите си.
Общината ще ти се извини. С колега сме детективи и работим по обира.
Какво искате да знаете? - Колко са?
Мисля, че са 4-ма. - Колко са заложниците?
Не знам. 20, 30.
Писна ми от глупости.
Какво стана с шибаните ми граждански права?!
Никъде не мога да отида без някой да ме закача.
Отивам на работа, отвличат ме. Отивам на летището. Не ме пускат
без да ми направят щателна проверка.
Шибана работа! - Но можеш да си хванеш такси.
Това ми е единственото преимущество.
Сложи си лед на лицето.
Два автобуса с пълни резервоари, самолет с пилот, готов за излитане.
Дават ни време до 9. Ако закъснеем ще убива заложници пред камерите.
Банката е обвита с експлозив "Сентекс".
"Ще я взривим, ако се наложи". - Не им давай самолет.
Няма начин. Може да са терористи.
Докато не говоря с тях няма да получат нищо. За сега ще чакаме.
Нека им покажем, че не бързаме. - Извинете, детективе.
Това е... - Директор на борда на директорите.
... На банката. Да го пусна ли? - Разбира се. Как сте, г-н Кейс?
Аз съм детектив Фрейзър. Има ли нещо което смятате, че трябва да знаем?
Не. Дойдох да попитам дали бих могъл да ви помогна с нещо.
Вече знаете ли какво искат? - Искат самолет.
Разбирам.
Искате ли да го уредя?
Съжалявам. Явно не съм ви разбрал правилно.
Няма проблем, г-н Кейс.
Къде можем да ви намерим? - Мои служители са заложниците
и бих искал да остана тук.
Няма да ви преча. Ще си седя. - Г-н Кейс,
ще ви държим в течение, но ще трябва да ни извините.
Елате с мен, сър. - Много ви благодаря.
И аз ви благодаря. - Ние също.
Насам, сър.
"Вътре има 50 гладни човека, които искат да ядат веднага. "
Готови ли сме с микрофоните? - Ще ми трябват 15 минути.
Ще използваме пица, а не сандвичи. - Сериозно?
Сериозно ли говориш? - Ако отидем и им дадем
10 пици с предаватели
ще се съберат около пицата и може да си кажат нещо.
Ако дадем на всеки човек сандвич едва ли ще чуем нещо.
И освен това, нямам 50 предавателя. - Какво е това?
Дигитален диктофон. Натискаш копчето
и записва половин час.
Играчки тип "Джеймс Бонд". - Порадват се на AMAZON. COM.
Ще искаш ли заложници?
Даде заложници. Ако поискам още един и той каже не, какво?!
Знае процедурата. Дадени заложници, ние ще му дадем храна.
Не искам да си играя с този тип.
Майната им! Ако искат да ме застрелят задето съм без маска
нека заповядат. - Искаш да убият всички ни ли?!
Ще се успокоиш ли? Какво значение има?!
Те са отвън и ограбват банката!
Тъпанар! Не видя ли как пребиха онзи идиот?! Сложи си маската.
Не знам защо ни облякоха така. - Млъкни!
Вероятно защото, когато ченгетата влязат, за да ни спасят
ще убият всички ни! - Млъкни!
Страхотен план, но не, благодаря! - Млъкни копеле!
Говори само един. Той казва на всички какво да правят.
Значи са си говорили по между си? - Не ги чувахме.
Вкараха ни по стаите.
Вратите бяха заключени през цялото време.
Нямахме представа какво правят. - Все пак, чу ли нещо?
Имам проблеми със слуха. - Разбирам.
Нося слухови апаратчета. - Къде са?
В ушите ми. - Покажи ни ги.
Два броя, така ли? Защо едното е червено, а другото синьо?
За да мога да различавам кое е дясното и кое лявото.
Да различаваш ляво от дясно? Правилно от грешно?
Не разбирам. - Стив.
Моля? - Нищо. Стив. Така ли се казваш?
Стиви. - Стиво. Колко ще ти платят?
Моля? - Чу ме.
Не ви чух. - Колко ще ти платят?
Кой ще ми плати? - Замесен ли си в този обир?
Не, разбира се. - Имаш ли нещо общо с тази ситуация?
Коя ситуация? - Не ни лъжи.
Съветвам те да ни дадеш бакшиш.
Пусни пистолета! - Спокойно. Успокойте се.
Успокойте се, по дяволите!
Как сте?
Аз съм детектив Кийт Фрезър, парламентьорът.
Как сте вътре? Добре?
Дано пиците ви харесат. Може да са малко поизстинали.
Ако искаш да говорим, просто вдигни телефона.
Бих искал да поговорим.
Беше ми приятно.
По дяволите! Шибани руснаци! - Обади се в управлението.
Кажи им да ни пратят руски преводач.
И кажи да донесат чували за трупове.
Дано знаеш какво правиш, защото ако хората ми имат възможност
ще застрелят тези диваци! - Добре.
Мич, разпитай освободените. Дали са чули руска реч,
или руски акцент. - Отивам.
Всичко ще бъде наред.
Изправете се!
На пода!
Хайде, скъпа! По бързо!
Стига си плакала! Сложи си шибаната маска!
Влизай! На пода! Сложи си маската.
Хайде. Да вървим. Млъквайте!
Размърдай си дебелия задник! Хайде! - Дебел задник?!
Млъквай, мамка ти! Размърдай си дебелия задник!
Сложете си маските! Ръцете на пода!
Хайде, дебеланке. Седни!
Тя беше точно пред мен. Той беше служителят,
на гишето, където се редях. Този мъж ми беше от дясната страна,
а детето беше пред него. Играеше на видео-игра.
Помня я. - Защо я помниш?
Имаше страхотни цици.
После видя ли я отново? - Да. Видях я още веднъж.
От къде си сигурен, че е била тя? - Циците й изпъваха костюма.
Не можеше да скрие прелестите си. - Този тип...
Едва не убиха всички ни заради него. - Как така?
Затвориха ни в един от кабинетите.
Този тип си свали маската и започна да говори все едно не го е страх.
"Няма да им носа тъпата маска! "
Онзи тип дойде и започна да го влачи по пода.
После видя ли го? - Не.
Добре ли е? - Нищо му няма.
Разпознаваш ли някой друг?
Не съм сигурна за другите.
Никого? Пак ги разгледай.
Бях много уплашена. - А преди? Не огледа ли хората?
Говорех с една приятелка по телефона.
Искате да позная още някого? Посочете ми снимка.
Все тая! Този тип...
Пълен идиот!
По дяволите! Това не е руски.
Така ли? А какъв език не? - Не е и полски.
Не е и унгарски. Български...
Може би. Източно европейски език.
Поне така мисля. - Само толкова? Нали си експерт?
Какво? Не съм.
Какво ще правим?
Тук е Ню Йорк. Все някой трябва да знае какъв е този език.
Някой цивилен. Пусни го по уредбата.
Извинете ме.
Извинете! Някой знае ли какъв е този език?
Някой знае ли? - Аз знам!
Фил, пусни го.
Знаеш на какъв език говорят? - Да. говорят на албански.
Албански? - Албански.
Какво въобще правя тук?!
Арестувате ли ме? - Няма да те арестувам. Влизай.
Мале! - Така.
Какво казват? - Нямам представа.
Нали каза, че говорих албански? - Не съм казвал такова нещо.
Каза, че говорих албански. - Не съм казвал такова нещо!
А от къде знаеш, че е албански? - Бившата ми жена е албанка.
Родителите й въобще не говореха английски.
Не разбирам езика, но те уверявам, че е 100% албански.
100%? - 100%.
Обади се в албанското посолство. Помоли ги да ни пратят преводач. Да побързат.
Изчакай отзад става ли? - Стига, брато.
Бусът е откраднат преди 2 дни, но е чист.
Няма отпечатъци. - Нищо?
Албански? - Казах ти, 100% албански. Сигурен съм.
Заповядай. - Благодаря.
Каква е тази игра?
Печелих точки като обираш магазини и крадеш коли.
Това е целта. Губиш точки ако някой ти открадне колата или те простреля.
Каква е целта на всичко това? - Както братото 50 сент казва:
"Забогатей или умри опитвайки се. "
Ограбваш банка. Печелиш много точки.
Мислиш, че това е хубаво? - Да! И аз искам да съм богат!
Изяж си пицата и ще те върна при баща ти.
Трябва да си поговорите за тази игра.
Вкусна ли е? - И още как!
Всичко ще бъде наред. - Хубаво.
Скоро ще си бъдеш вкъщи. - Радвам се.
Нямах късмет с консулството. - В смисъл?
Говорих с някакъв тип, който ми поиска пари.
Заплаших го и той затвори. - Ясно.
Обади й се. - Луд ли си? Мразя тази кучка!
Нали говори албански? - Да. Родена е в Албания.
- Ще съжалявам.
Кой е детектив Фрейзър? - Ето ме.
Лита Мария ви търси. - Марития.
Какво е това? - Глоби. Можем ли да ги оправим?
Ще видя какво мога да направя.
Би ли ни казала какво казват?
Тук не се пуши.
По дяволите! Добре.
Какво му е смешното? Знаеш ли за какво говорят?
- Знам, дори знам кой говори. - Знаеш кой говори?
Знаеш името му? Кой? - А глобите?
Нямаш проблеми. Кой е този човек? - Индувар Ходжа.
Кой? - Той беше президент на Албания.
Казваш ми, че бившият президент на Албания ограбва банката?
Индувар Ходжа е мъртъв. Това е речта му за великите албанци.
Казва, че сме безсмъртни и разни други глупости.
Значи слушаме запис. Сигурна ли си?
В училище слушахме само тези речи. Комунизмът е велик,
капитализмът е зло. Ленин, Маркс и тн.
Това е Индувар Ходжа. Слушате запис. - Добре.
Полицай, закарай я вкъщи. И внимавай къде паркираш, ясно?
Значи са ни пуснали касета. - Знаели са, че ги подслушваме.
Въпросът е от къде са се сетили.
Искали са да ги подслушваме, за да ни пратят в грешна посока.
Ако шефът разбере ще си поиска 5-те долара.
5 долара?
За издънката ми. Не питай защо.
По дяволите!
Детектив Фрейзър! Приятно ми е. - На мен също.
Това е Маделин Уайт. - Как се, г-жо Уайт?
За мен е чест, детективе. - Г-жа Уайт би могла да ви помогне.
Чудесно.
Какво имате предвид? - Тя има опит в такива ситуации.
Не мога да споделя причините за намесата й.
Какво се опитвате да ми кажете, сър? - Кметът има предвид, че
ситуацията е твърде трудна с оглед на минималния ви опит.
Не се обиждайте. Кметът предлага да ви помогне.
Защо не кажете на кмета да направи изявление в моя подкрепа
и проблемът ще бъде решен? - Щели са да ви повишат по-рано
ако сте бил малко по-дипломатичен,
но бихме могли да обсъдим предложението ви.
Вижте, шегувах се. Скоро ме повишиха, така е.
Ако искате да ме смените, говорете с началника ми.
Притесняваме се, че сте конфискувал 40 хиляди, които са изчезнали.
Разбирам.
Нямам нищо общо с изчезването им.
Снайперистите са заели позиции.
Ало. - Президентът на Албания?
На телефона. - Много смешно.
Не е хубаво да подслушваш хората.
Свиквай. Там, където отиваш, няма да имаш лично пространство.
Прав си. Другата седмица по това време ще пия пина колада
и 6 момичета на име Дебра и Тифани ще ме масажират.
По скоро ще се къпеш с двама мъже на име Джамал и Хесус,
ако ме разбираш. Ето и лошата новина.
Нещото, което ще пиеш няма да е пина-колада.
Хареса ти, а? - Явно наистина искаш да ме ядосаш.
Добре. Ето каква е ситуацията... - Не ми се слушат докладите ти.
Аз ще ти кажа каква е ситуацията.
Добре. Исках само да... - Ето каква е ситуацията.
Ще ми осигуриш това, което поисках в срока който ти дадох
или ще гледаш тъпо докато правя това което казах, че ще направя.
Разбра ли? - Да. Опитвам се да осигуря нещата,
но трябва да проявиш разбиране. Общината няма самолет,
който да е готов за днес. - Ако не ми приготвиш самолетета,
може да изпратиш няколко чувала. - Моля те.
Да се съсредоточим на това, което и двамата искаме. Ясно?
Не ме слушаш.
Дай ми това, което искам
и никого няма да убия. - Добре.
Работя по въпроса.
Просто искам всички да сме спокойно, ясно?
Не ти ли звуча като спокоен човек?
Звучиш.
Звучиш...
Г-н Демайнън.... - Демасиан.
Това албанско име ли е? - Наричайте ме Кенет.
Кенет, това албанско име ли е? - Арменско.
Каква е разликата? - Роден съм в Куинс.
Никога не съм бил в Армения или Албания.
Веднъж ходих в Австралия. Може ли чаша вода?
Жаден ли си? - Гърлото ми дращи.
Дращи?! Гърлото му дращи!
Просто искам чаша вода. - По дяволите!
Би ли ни казал какво стана вътре? Забрави за водата.
Гърлото му дращи.
Ето. Искаш ли кафе? - Не, благодаря. Не пия кафе.
Знаеше ли, че онези ще нападнат банката?
Не знаех, че ще я ограбват. - За това ли ти дращи гърлото?
Как разбра, че обират банката? - Насочиха пистолет в лицето ми.
Това нищо не значи. Видя ли да взимат пари?
Бях заключен в един от кабинетите кои знае колко време.
Бях вързан. Видях как вие ме видяхте.
Видял си как аз съм те видял?
Да. Бях заключен. Ритнах вратата и тогава влязохте.
Не мога да правя чудеса. Трябва ми повече време.
Ако беше използвал даденото ти време по-ефикасно
нямаше да имаш този проблем. - Какво искаш да кажа?
Че самолетът ми е готов.
Добре. Чуй ме.
Уверявам те. Бог ми е свидетел, правя всичко възможно,
но ще ми трябват още няколко часа.
Защо да ти давам още време? - Даваш ми повече време
и ще получиш това, което искаш. Ако не ми дадеш още време
няма да получиш това, което искаш.
Нищо не губиш. - Храна.
Ще ти изпратим още храна. - Ще ти задам един въпрос.
Ако отговориш правилно ще ти дам още време.
Ако отговоря грешно? - Знаеш какво ще стане.
Кое тежи повече? Всички влакове, които минават през "Сентрал Стейшън"
за една година или дърветата, от които се правят парите?
Ще ти подскажа. Това е подвеждащ въпрос.
Иска да си играем, а?!
Влаковете тежат повече. Доларите не се правят от хартия,
а от памук. - Да.
Не се секът никакви дървета.
Сигурен ли си? - Да. 100%.
Добре.
Имам отговор. - Чакай.
Ще ти звънна след малко.
Това е капан. Двете тежат еднакво. Кажи му го.
И двете нищо не тежат. - Не тежат нищо или тежат еднакво?
Кажи му, че двете тежат еднакво. Направи го.
Тежат еднакво. Добре.
Е? - Тежат еднакво.
Този път искам сандвичи.
Добре. Този тип е луд.
Каза "Сентрал Стейшън".
"Гранд Сентрал Терминал" е гарата,
а "Сентрал Стейшън" е поща. - Централната поща.
Не е вярно. - Кое не е вярно?
Това, което той каза.
Влаковете не минават през "Гранд Сентрал".
Там е последната спирка. - Ами линиите, по които минават?
Той не питаше за това! - Ти пък какво разбираш?!
Въпросът беше подвеждащ. - За какво се карате въобще?!
Хей! Да им занесем сандвичите.
Не питаше за метрото. - Влаковете спират на "Сентрал".
Да, но после продължават. - Не продължават.
Млъкнете. Вече няма значение.
Сандвичите! - Заемам се.
Днес с жена ми щяхме да ходим на ресторант.
Имам билети за мача довечера. И то за първия ред!
Уверявам те, че "Нетс" ще загубят! - На мен ли го казваш?!
Предпочитам да видя падението им. - Тези дали са терористи?
Те са крадци, а не терористи.
От къде знаеш? Може да са от Ал Кайда?
Довери ми се. Разбирам от тези неща.
Да не би да си от "Мусад"? - Преподавам право в Колумбийския.
Геноцид, робство, терористични организации.
Сериозно? Може ли да дойда на някоя лекция когато ни пуснат?
Разбира се. Лекциите са интересни.
Много ме бива.
Много хубава дупка.
Ало. - Здравей, скъпа. Как си?
Притеснявам се за теб.
Ще се прибираш ли? - Да.
Ще се прибера, но късно. Не ме чакай.
Защо не ми позволи да дойда? - Защото не искам да ме разсейваш.
Здравата ще те разсеям на сутринта като си дойдеш.
Нямам търпение.
Как си? - Добре. Измъкнахме 2-ма заложника.
Не. Искам да знам ти как си. - Добре съм.
Справям се. - Гледах кмета по телевизията.
Каза, че вършиш чудесна работа.
И теб те дадоха. - Видяла си ме по телевизията?
Как изглеждах? - Много добре.
Скъпа, трябва да затварям. - Добре.
Дръж си главата наведена. - Непременно. Обичам те.
Хайде.
Изяснихме ли нещата?
Не се притеснявай, детективе. - Плащат ми, за да се притеснявам.
Искам да ме погледнеш в очите и да ме накараш да повярвам,
че си разбрала всичко, за което говорихме?
Разбрах. - Добре.
Един човек иска да говори с теб.
Ало. - С кого говоря?
Нека не споменаваме имена.
Искам да ти предложа нещо.
И какво е то? - Ако не накърниш конкретни интереси
бих могла да ти осигуря това, за което си дошъл.
Съмнявам се.
Кажи ми за тези интереси, които се опитваш да предпазиш.
Нека аз се погрижа за тях.
Как искаш да се измъкнеш от всичко това?
Като богат човек, разбира се. - Можеш да удариш джакпота.
Как? - Не е за телефон.
За банката ли работиш? - Не.
И не си ченге... - Точно така.
Чакам те.
Имаш 10 минути. Не повече. Ако не излезеш до 10 мин.
ще останеш вътре до края. - Не е нужно да ме заплашваш.
Не те заплашвам, г-жо. Знам, че влизаш на своя отговорност,
но искам да знаеш, че ако... - Създавам си много приятели,
нямам врагове. Довери ми се.
Действай както прецениш.
Какво те кара да мислиш, че ми трябва помощ?
Като начало, отвън има 100 полицаи.
Те не са проблем. - Зареждат самолета с гориво.
Баламосват те. Знаеш го, не си глупав.
Ето какво си мисля. Ако се предадеш
ти гарантирам, че ще лежиш най-много 3 или 4 години.
Можеш да го уредиш? - Няма мъртви и нищо не липсва.
В интерес на истината, мога.
Не е достатъчно. - Не съм свършила.
Като излезеш ще получиш 2 милиона долара.
Така ли? Как?
Ще бъдат на сигурно място и ще те чакат докато излезеш.
Благодаря.
Не, благодаря. - Стига!
Направих ти много привлекателно предложение. Нямаш голям избор.
Разкажи ми за интересите,
които трябва да защитиш. - Боя се, че не мога.
Аз пък мога. Нека ти разкажа една история.
По време на Втората Световна Война един американец
е работил в банка в Швейцария.
Не е нужно да ти казва, че този период е дал възможности
на хора с нисък морал. Хора като този човек.
Използвал връзките си с нацистите, за да забогатее
докато навсякъде около него хората губели всички, което имали.
После той използвал кървавите си пари
за да основе банка.
Случайно това да е човекът, за когото работиш?
Или просто съм си направил грешно заключение?
Мисля, че те разбрах. - Хубаво.
Какво можеш да направиш за мен? Казах ти мотивите си
и освен това операцията е планирана перфектно.
Ако се налагаше, щях да променя цялата ти програма.
Щом спреш да бъдеш мой проблем и се превърнеш в решение
ще си стиснем ръцете. - Какво искаш?
2 мин. в стаята със сейфовете. Трябва да отворя една кутия.
Това ли търсиш?
Това може много да навреди на работодателя ти.
Трябвало е да го унищожи много отдавна. Не го е направил
и сега то е мое.
Ако някой ден се изправя пред някой съдия
и ме попитат какво съм правил тук
желателно е ти и шефът ти да ми помогнете.
Ако излезеш от тук без този плик
ще получиш много пари.
Ще го имам предвид. - Няма да ми кажеш как ще излезеш...
Ще изляза през парадния вход.
Нещо друго? - От къде знаеш за този плик?
Няма значение. Истината е, че всички лъжи и зли дела
миришат лошо. Човек може да ги прикрие за малко,
но те не изчезват от само себе си.
Искаш смъртта на този човек? - Именно.
Все още не разбирам какво правиш тук.
Наистина ли? Хубаво.
Разговаряхме. - Трябва ми кажеш повече от това.
Освободете прозореца, момчета. - Да, сър.
Казах му, че тъй като още не е убил никого не е късно
да се предаде и да получи малка присъда.
И? - Сети се сам.
Въобще не се обидих при първата ни среща.
Отнесе се с мен като с идиот и продължаваш да упорстваш.
Не влезе вътре, за да му кажеш нещо, което той вече знае.
Слушам те.
Детективе, уговорката ни не включва да ти давам обяснения.
Казвам, че включва, ясно?
Задължена си ми. Разговорът ти с него
и влизането бяха на моя отговорност.
Знам какво направих и какво не направих.
Слушам те. - Извън протокола.
Всичко, свързано с теб, е извън протокола. Слушам те.
Направих му предложение. - Ясно.
Прие ли го? - Не,
смятам, че в момента го обмисля.
Умен е, нали?
Така си мисли. - Да.
Прилича на теб, нали?
Личи си, че е образован. - Точно за това говоря.
Точно за това говоря.
Говориш като него. Сега искам да мислиш като него.
Какво мислиш, че ще направи?
Никого няма да убие. - От къде знаеш?
Защото не е убиец. - От къде знаеш?
Един човек става убиец, когато убие някого.
Ще разберем на какво е способен, когато го притиснем до стената.
Определено не си го притиснал до стената.
Нали? По-скоро той самият си го избра.
Права си.
Приключи ли? - Мисля, че да. Свободна ли съм?
Да. Ще ми дадеш ли визитка? В случай че се наложи да ти се обадя.
Не го приемай лично, но не.
Не мисля че можеш да си го позволиш. - Не го приемай лично, г-жо Уайт.
Можеш да ми целунеш черния задник. Ясно?
Внимавай, детективе. Аз съм от кучетата, които хапят.
На колко си години? - На 8 и три четвърти.
Така ли? Голямо момче.
Беше ли те страх? - Не.
Не? Дори малко? - Не. Аз съм от Бруклин.
От Бруклин, а? - Не ме беше страх от тях.
Така ли? Значи си смел? - Да.
Хората с пистолетите. Помниш ли нещо, което са си казали?
Да. - Какво си спомняш?
Шефът им поигра на играта ми. - Кой?
Този, който ограби банката, брато.
Синко, дръж се прилично. - Добре. Той е командвал, така ли?
Да. - Добре.
Помниш ли още нещо? Беше доста висок.
Имаше маска. - Браян,
разгледай снимките и виж дали е на някоя от тях.
Не бързай. Добре ги разгледай.
Разгледай ги.
Бяха с маски и всички изглеждаха еднакво.
Така е.
С маски всички са изглеждали еднакво. Така е, Браян.
Опит за грабеж на магазин за алкохол.
Голяма крачка за дребна риба като теб, а?
Признавам те, Пабло.
Казвам се Пол.
Не Пабло, ясно? - Извини ме.
Искаш ли дъвка? - Не.
Нищо не съм направил, ясно? Допуснах някои грешки като малък.
Бях с едни приятели. Влязохме в магазина и те искаха да го оберат.
Какво можех да направя?!
Къде си израснал, човече?
Какво каза?
Такъв, който страни от другите.
Твоят случай не е точно такъв.
Ами тези двамата?
Спомняш ли си ги? - Тези двамата?
Не. - Въобще?
Не ти ли изглеждат подозрителни? Не ги ли помниш?
Не. - Благодаря. Да те попитам,
разбираш ли от диаманти? - Малко. Какво ти трябва?
Колко може да ми излезе един годежен пръстен?
Зависи от каратите. Мога да ти дам телефона на племенника ми.
Ще се споразумеете. - Какво има под костюма?
Моля? - С какво си под униформата?
С блуза. - Би ли ни я показала?
Ти и още една жена отговаряте на описанието
на заподозряната. - За какво говорите?
Ръстът ти, възрастта и...
Гръдната ти обиколка.
Подозирате ми заради големината на сутиена ми.
Това ли ми казвате?
Едва ли този тъпак си мисли, че ще им дадем самолет.
Този тип не е тъпак. - Добре де. Престъпник.
Може да стане като онази касапница на игрите в Мюнхен.
Кого обвиниха тогава?! Този тип чете вестници.
Не си ли дава сметка за абсурдността?!
Какво правиш, Кийт? - Иска самолет. Ще му го дам.
А какво стана с правилата? - Точно те са проблемът.
Похитителите от Мюнхен са знаели правилата на ответната страна.
Просто...
Разиграва ни.
Опитваме се да ги баламосваме, а всъщност те ни баламосват.
Замисли се. Тъпите въпроси, онова с албанеца.
Казваш, че... - Той иска да ни даде повече време.
Направи искания, даде ни срок.
Оплакахме се и ни даде още време.
Не мисля, че бърза. - Защо?
Точно това искам да разбера.
Самолетът ти е готов. - Така ли?
Да, но трябва да направиш нещо за мен. Искам да вляза
и да се уверя, че заложниците са добре.
Ще ги видиш в автобуса. - Трябва да се уверя,
че не оставяш трупове след себе си.
Чакай ме пред входа.
Какво стана, по дяволите?! - Пълна лудост е да влизаш.
Надолу.
Дъвка? - Моля?
Искаш ли дъвка?
Не, благодаря.
Нека взема детето.
Не. - Има ли още?
Няколко човека не се държаха добре.
Ще ви измъкнем от тук.
Обещавам ви.
Разходката приключи.
Може ли да те питам нещо? - Няма за какво да говорим.
Какво щеше да направиш ако беше получил самолет с пилоти?
Моля? - Никога не ти е трябвал самолет.
Кога банков обирджия се е измъквал със самолет и 50 заложници?!
Намерихме микробуса ви. Открадна е.
Защо нямате друга кола? - Не знам.
Какво има? Не можете да отворите сейфа?
Може би.
Имаш 2 възможности. Излизаш с мен през вратата
или ти спираме тока, спец-частите атакуват,
със сълзотворен газ, влизайки през прозорците.
Ти избираш, но със сигурност не искаш второто.
И аз не го искам, но може да се наложи.
Имате ли уреди за нощно виждане? Противогази?
Може би.
На ръба съм да дам заповедта. - Стига глупости. Първо,
няма да дадеш заповедта, защото няма убити заложници.
Второ, ако все пак наредиш атака, каквото и да стане
ти няма да бъдеш героят на деня.
Ако искаш да ме баламосаш трябва да се постараеш повече.
Да вървим.
Добре.
Ето какво, гаджето ми ми пили на главата заради теб.
Създаваш ми прекалено много проблеми.
Така ли? Аз пък ще си имам работа с кабелната телевизия в сряда.
Защо просто не излезеш през вратата? - Ще изляза.
Ще изляза през вратата, когато съм готов.
Може ли това да стане днес?
Не мисля. - Други предложения?
Не казвай "предложения". Имам си приятелка.
Скоро мисля да й предложа. - Не си ли млад, за да се жениш?
Не съм твърде млад, а твърде разорен.
Може би трябва да обера банка.
Обичате ли се?
Да, обичаме се. - Щом е така парите са без значение.
Благодаря, г-н Банков обирджия. - Това е самата истина.
Любовта не се купува с пари. - Благодаря.
Научих много неща днес.
Защо не отидем в бара отсреща, а?
Ще забравим за всичко това. Ще ти черпя една бира...
Благодаря, но се опитвам да стоя далеч от баровете,
ако ме разбираш. - Ако размислиш, обади ми се.
Няма да се отървеш жив!
Няма начин! Не си прави илюзии!
Няма начин... - Хей!
Приключихме ли?
Току що пресече шибаната линия!
След 5 мин. автобусът да е отпред.
Още ли мислиш, че блъфирам?
Завъртя ролетката. Сега ще видиш какво ще се случи.
Горе ръцете! - Какво стана?
Сложих го там, където исках. - Така ли?
И къде е това? - Малко зад мен, като начало.
Мили боже!
Колко още? - По дяволите, брато! Притесних се!
Колко още? - Ами ако ти беше видял лицето?!
Два, може би три часа.
Позволи твърде много неща на това ченге.
Какво стана? - Дадох му повод да ме застреля.
Не се хвана. Защо?
Защото не е убиец. Нека помислим върху това.
Знаем, че е планирал всичко. Касетата, камерите, маските.
В плана му никога не е имало самолет.
Цели нещо друго. Не ми се хвана на въдицата.
Слушам. - Как е картината?
Моля? - Камерата на стълба.
Прозорецът на 2-я етаж. - Чу ли?
Момент!
По дяволите!
Кийт!
Какво правиш, по дяволите?! - Отвъд очевидното ли?
Точно за това говоря! Стига! Не обираш банката!
Вината е твоя. Казах ти да докараш автобусите.
Майната ти! Не аз убих онзи човек!
Вътре има още 50 човека. Ако пак ме подцениш ще има трупове.
Добре. Кажи ми какво наистина искаш
и ще ти го осигуря. Обещавам. - Казах ти. 2 автобуса и самолет.
Да. И ВИП-места в ложата на "Янкийс". Стига!
Не ме баламосвай!
Планирал си всичко още от самото начало.
Водеше всички за носа, включително и мен,
но играта свърши.
Прекалено си умен за ченге.
Разкарай се от тук! - Какво ще направиш?
Ще ме застреляш?
Вече нямаш какво да губиш. И аз нямам какво да губя!
Застреляй ме! Хайде.
Застреляй ме. - Майната ти!
Кажи на шефа си да изпрати някой по-разумен от теб.
Ало. - Имаме голям проблем.
Детективе, днес беше твоят ден.
Как си, капитане?
Знам, че ми гласува доверие и... - Защото си добро ченге.
Трябват ми повече такива като теб, но ако продължаваш в същия дух
доверието ми ще се оттегли. - Искам да разбереш, че...
Нека ти кажа какъв точно ми е проблемът.
Легнах си и си спях спокойно, когато в 3: 15 ми се обадиха.
Застрелян заложник. - Да, но мога да...
Нямам повече варианти. Отговарям пред шерифа.
Дариус поема нещата. Това е.
Какво каза?
Отстрани ни.
По дяволите!
Пълен тактически кошмар.
По дяволите. - Можем да влезем единствено от тук.
Трябва безшумно да минем през стълбището.
Щом го направим ще сме на открито. Те ще имат прикритие.
Ще ти стрелят като патици.
Ако все пак успеем да преминем коридора
няма да можем да различим заложниците от лошите
освен ако лошите не стрелят по нас. - А и казаха, че има експлозиви.
Да не забравяме, че е много вероятно да бъдат убити заложници.
Целта ни е да разграничим заложниците от лошите.
Ако в началото успеем да убием поне 2-ма от тях...
Възможно е.
Назад!
Ами ако са повече от 4-ма? - Точно там е работата.
Всеки с костюм и маска може да е похитител.
Ние пък може да се облечем като бояджии.
Ще използваме гумени куршуми.
Ще е тъмно.
Идеята не е лоша.
Гумените куршуми стават.
Няма да успеят.
После ще лепнат всичко на теб.
Вече съм 1-ви клас. - Какво?
Утре ще ме направят детектив от 1-ви клас.
Нещата бързо се променят. - Какво значи това, по дяволите?
Детектив 1-ви клас Кийт Фрейзър!
Шегуваш ли се? - Да!
Дължа го на кмета и на мистериозната ни гостенка.
Сключили сте сделка?
Никога нямаше да ме повишат до 1-ви клас.
Но ето че стана. Реших и аз да си спася задника.
Отивам навън.
Какъв ден само! - Ще атакуват банката без теб?!
Не е честно.
Разкажи ми за хлапето, което те е заплашило с пистолет.
12 годишното. - Сега ли?
Патрулирах по 33-та. Получих сигнал за сбиване.
Един от онези шибани случай. - Направи ми услуга, сержант.
Зарежи тривиалните коментари.
Разтървах две деца и когато се обърнах едно хлапе
опря 22-ри в гърдите ми. - Така ли?
От къде се взе това хлапе? - Не знам. Беше афро-американец.
Така ли? - Да. Сякаш падна от небето.
Въобще не го забелязах. - Какво стана после?
Хлапето ме простреля в корема. Ето какво стана.
Знам, че ми се подиграваш детективе,
но се радвам, че съм жив и не ми пука за подигравките ти.
Не се обиждай, детективе,
но просто си вършех работата.
Дали ще спасят заложниците?
Надявам се.
Ще ви кажа нещо, което научих през годините.
Човек никога не знае кой го слуша.
Какво правиш? - Боже!
По дяволите! Подслушвали са ни.
Подслушвали са ни.
Дариус! Не атакувай! - Какво?
Всичко е нагласено. Спри хората си. Не атакувайте!
За какво говориш? - Чули са всичко, което сме казали.
Какво?! - Не атакувайте!
Плочата с исканията! Чули са всичко, което сме си говорили.
В плочата имаше предавател. Подслушвали са ни!
Не. Атакуваме.
По дяволите!
Събери хората. - Стив! Стиво!
Ще атакуват. Готови ли сте? - Да.
Всички навън! - Вън!
Хайде!
Всички към стълбите! Бързо!
Бързо!
Не стреляйте! - На земята!
Прекратете огъня!
Ръцете на тила! Бързо!
Някой да ми помогне! - На земята!
Ръцете на тила!
Ръцете на тила! Никой да не мърда!
На земята! Ръцете на тила!
Никой да не мърда! Ръцете на тила!
Какво става?
Какво правите?!
Не стреляйте! - Не мърдай!
Никой да не мърда! - Фернандес!
Екип 1, строй се!
На ляво. - Минавам от дясно.
Чисто!
Лявата страна е чиста! - Чисто!
Чисто! - И тук е чисто!
Минавам отзад!
Чисто!
- Няма никого.
Чисто. Тръгваме по стълбите. Стройте се!
Хайде, момчета! Живо!
Чисто! - Чисто!
Чисто!
- Няма никой.
Погледни там. - Чисто, сержант!
Почти приключихме. - Бъдете внимателни.
Продължаваме претърсването. - Внимавайте.
Хайде.
Чисто! - Елате долу.
Намерихте ли убития заложник? - Не.
Сигурно не сте проверили навсякъде.
Може би, но съм сигурен, че други хора освен нас няма.
Елате да видите. - Забравили са да оберат трезора.
Мили боже! - Не намерихте труп, така ли?
Все още проверяваме, но за сега няма лоши, няма бомби,
няма тунели, няма нищо. - И нищо не липсва?!
Имаме си работа с Дейвид Копарфилд, а?
Не че ти се бъркам, но ако не са се просмукали в стените
значи са горе и ще ги намерим. - Добра. Добра работа.
Какво е това? - Телботи.
Детективе! Ела да видиш нещо.
Идвам. Колинс, вземи още един човек и пребройте парите.
Да, сър. - Никой да не се изкушава. Ти също!
Да, сър! - Насам, детективе.
Какво намерихте? - Виж сам.
Фалшиви оръжия. - Не може да бъде!
Играчки. Направиха ни на маймуни.
Капитане, ела в женската тоалетна. - Идвам.
Погледнете само! Намерихме тялото.
Фалшиви оръжия, инсценирана екзекуция.
Няма да пускаме никого докато не разпитаме всички.
Елате да видите още нещо.
Дрехите на заложниците!
Къде е мъжката тоалетна? - В дъното в ляво.
Валери Кипсинг. - Качвай се в автобуса!
Хенри Хейджън.
Как се казваш? - Питър Хамънд.
Чакай. Как се казваш? - Каам.
Шибаняци!
Кажи ми как се казваш.
Как се казваш?
Кевин. - Работя в банката!
Аз съм пазачът на банката! Не разбирате ли?!
Успокойте се. - Въобще не ме слушате!
Спокойно. Влизай в автобуса. - Няма да влизам!
Не съм от лошите! Работя в банката!
Капитане. Става дума за пълна баркотия.
За съжаление, новините не са добри.
Слушам те. - Снимахме всички заложници.
Разпитахме ги, показахме им снимките.
Никой от тях не разпозна похитителите.
Попитахме ги дали разпознават някой от заложниците.
Дори да заподозрем някого
поне 3-ма души казват, че не е той.
Сякаш не е имало похитители. - Отпечатъци?
Навсякъде, но какво от това?!
Доказват единствено, че тези хора са били в банката.
Алиби? - Всички имат алиби.
Дори алибито на някой да е слабо, някой от другите ще го подкрепи.
Въртим се в кръг. - Някой има ли досие?
Един от служителите е карал пиян, един от клиентите...
Извини ме. Един от клиентите има издаде ограничителна заповед
да се доближава до детето си. Един се е опитал да обере магазин,
но отново се завъртаме в омагьосан кръг.
Освен това, момчето е пълен идиот.
Камерите в банката? - Безполезни са.
Помислили са почти за всичко.
Май са помислили за всичко. - Чуй това.
Намерихме пистолет 3. 57. Истински.
Онзи е бил с ръкавици, по пистолета няма отпечатъци.
Прекрати случая. - Да го прекратя?!
Какво друго очакваш да кажа?!
Капитане, работата намирисва. Тези хора са извършили нещо.
Сам прецени. Не е извършен обир.
Нямаш заподозрени. Никой не ме притиска за отговори.
И аз няма да те пристискам. Прекрати случая.
Не го очаквах.
Обещавам ти, ще получиш и други такива случаи.
Добре.
Ето нещо, което сигурно си очаквал.
Агентите са намерили 40-те хиляди, които липсваха.
Стига бе! - Да.
Знаеш ли къде са ги намерили? - В банкова ми сметка.
Не. - Под дюшека в къщата ми?
Не. - В портфейла ми?
Не. Не искам да знам.
Това са пълни глупости, брато. Само ние все още гоним тези типове,
и шефът да ни прецака така?! Ето какво,
предпагам да притиснем всички заподозрени.
Няма да спрем! Чувате ли, копелета?!
Няма да се откажем!
Няма каса с номер 392.
Според тези документи каса номер 392
не съществува.
Онзи Кейс е едно подло, шибано копеле!
Капитанът не каза ли да се откажем? - Да вървим.
Благодаря, Ваша чест. - За мен беше удоволствие.
Какво правиш? Каква работа имаш със съдия Паскуал?
Полицейска работа. - Не ти ли казаха да се откажеш?
Трябва да си свърша работата, г-жо Уайт.
Кариерата ти е най-важна. Забрави ли уговорката ни?
Не сме имали уговорка. - Нека ти обясня нещата.
Не. Нека аз ти обясня нещата.
Натискаш тук и записва. Натискаш тук и чуваш записаното.
Става дума за онези 40 хиляди, които си конфискувал
и които са изчезнали.
Нямам нищо общо с изчезването им.
Ако не ме харесвате, говорете с шефа ми.
Не го приемайте лично,
но нямам нужда от критичното ви око, г-н кмете.
Може да се окаже, че си виновен. - Още ли ще спорим?
Осигурете на г-жа Уайт това, от което има нужда
или с кариерата ти е свършено.
Добре. - Ще бъдеш повишен.
И какво?
Ти ми помогна, повишиха те.
Какъв ти е проблемът?!
Какво е криел Кейс?
Ще ти кажа една известна поговорка.
Отнася се за конкретния случай.
"Щом има кръв на улицата,
значи улицата е моя. "
Г-н Кейс е приел тази поговорка много лично,
но това не го прави по-малко богат, разбира се.
Откажи се, детективе.
Ти си добро ченге.
Този град има нужда от теб.
Имам среща.
Артър.
Добро утро. - Г-жо Уайт!
Седни.
Благодаря, Хенри. Остави ни за малко.
Какво каза той?
Детектив Фрейзър се оказа доста упорит.
Дадох тласък на кариерата му. Държа го под контрол.
Надявам се. Кажи ми за плика.
Къде е в момента? - Главатарят смята да го задържи
като застраховка срещу евентуално твое отмъщение.
Очевидно няма много високо мнение за теб.
За какво става дума? - Момент да си спомня.
Забогатял си като си търгувал с нацистите
по време на Холокоста.
Да.
Беше преди 60 години. Бях млад и амбициозен.
Видях кратък път към успеха и тръгнах по него.
Продадох душата си
и оттогава се опитвам да си я откупя.
Ти и този мистериозен човек...
Проявявате ли разбиране? - Мисля, че да.
Все пак, той успя да се измъкне от баката с плика.
Ако някой ден се върне и те изнудва...
ще му платиш и ще си получиш плика.
Мисля, че това е краят. - Предполагам.
Глупости. - Моля?
Онзи човек не мина през всичко това заради пари.
Не са докоснали парите, Артър.
И? - И
този човек си тръгна от там с нещо друго.
Банката каза, че нищо не липсва.
В онази кутия трябва да е имало нещо,
което е било по-ценно за него, отколкото пликът ти.
Не е нужно да ми казваш.
И без това би могло да бъде само едно нещо.
Диаманти.
Както и един пръстен.
Много ценен пръстен. Принадлежеше на жената
на един банкер от Париж. Много богато семейство.
Френски евреи. Когато войната избухна
пръстенът и всичко, което притежаваха беше конфискувано.
Закараха ги в лагерите на смъртта. Никой от тях не оцеля.
Бяхме приятели.
Можех да им помогна.
Но нацистите ми плащаха...
прекалено много.
Маделин, вярвам, че това,
което научи днес
ще остане конфиденциално,
въпреки евентуалното ти неодобрение.
Да, Артър.
С удоволствие бих разгласила що за чудовище си
но трябва да помогна на племенника на Бин Ладен
да си купи къща в Манхатън.
Не предполагах, че ще ми го кажеш.
Някой ден можем да се видим отново.
Казвам се Долтън Ръсел.
Внимавай над това, което казвам. Внимателно съм подбрал думите си
и няма да повтарям.
Казах ти името ти. Вече знаеш кой съм.
През последните години живеех в затворническа клетка,
но има голяма разлика между това да си затворен в малка клетка
и да си в затвора.
Човек не се отказва лесно.
Не много отдавна планирах съвършен банков обир.
Вече имаш представа за времето.
Що се отнася до "Защо? ".
Бях мотивиран от финансовата част.
Парите могат да бъдат много лесно постижими.
Можех да осъществя плана си.
Остава въпросът "Как? ".
Както някои хора биха се изразили,
"Всичко зависи от мозъка".
Ще мирише на пор!
Както очакваш?! Беше там цяла седмица.
Да. Защо мислиш, отворих прозореца?
По дяволите!
Фрейзър и партньора му са в банката. - За мен ли идват?
Мисля, че не. Само двамата са.
Съжалявам. - Извинете.
Г-н Хамънд. - Добро утро, господа.
Точно както беше планирал. - Имам съдебна заповед за отварянето
на сейф номер 392.
Слава богу!
Къде е?
Оставих го вътре. - Насам, моля.
Оставил си пръстена? Защо?
Довери ми се.
Оставих го в добри ръце.
Не съм убиец.
Направих го заради парите.
Парите не струват нищо, ако човек не може да се погледне в огледалото.
Честта е абсолютната валута.
Откраднах от човек, който продаде народа си за няколко долара.
После се опита да прикрие вината си.
Да я скрие зад параван от добри дела и море от уважение.
Нека аз.
Този човек почти успя.
За съжаление, когато съвестта на човек е прегоряла
почти не му пука, че вината му е излязла на яве.
Това е истината.
Копеле! - Честта.
Честта не предава никого.
Боже!
Мислиш ли, че е скъп - Защо ме питаш, брато?!
Не можеш да си го позволиш. - Добре, че приятелката ми не е тук.
"Следвай пръстена". - Да следвам пръстена?
Детектив Фрейзър. - Г-н Кейс.
Как сте? - Добре съм.
Никой не загина в банката. Всички са щастливи.
Просто един прекрасен ден. - Чудесно.
Детектив Мичел. - Г-н Кейс.
Седнете, господа. - Благодаря.
Да ви предложа нещо за пиене?
Не. - Трябва да отбележа,
че бях изключително впечатлен
от начина, по който се справихте със случая.
Благодарим, г-н Кейс. - Щом чуя "Най-добрите ченгета"
се сещам за вас.
Пазете ни и нека изглежда като лесна работа.
Извинете. - Какво е толкова смешно?
Казахте, "ни", г-н Кейс.
Огледайте се. Понятието "ни" е категория, която
не сме чували от много време. - Туше, детективе.
Не отричам, сбърках. - Да, така е.
Все пак съм объркан. Разследвам случай,
при който въоръжени мъже атакуват
банката ви. - Банката е ваша, нали?
Аз съм председател на борда. - После става нещо странно!
Крадците изчезнаха!
Не са взели нищо, нали? - Мен ли питате?
Да, питам вас. Баката е ваша. Точно за това ви питам.
Този клон е много малка част от компанията ни.
Няма крадци, няма жертви, нищо не липсва.
Сигурно това е първият такъв случай в полицейската историята.
Не съм чувал за такъв случай. - Сигурно се питате "Какво стана?! "
Нали, г-н Кейс? - Не ми харесва тона ви, полицай.
Тогава ми дайте ясен отговор.
Това е клон на първата банка от империята ви. Вие сте я създал,
тя е ваше творение. Отговорете ми. Какво мислите, че се случи?
Нямам представа. - Стига!
Стига. Ще ви кажа какво мисля аз по въпроса.
Изпратихте онази жена, която да се погрижи. Г-жа Уайт.
Мисля, че сте й платил.
Какво правеше тя там? - Това е абсурдно.
Намеквате, че имам нещо общо с обира?
392.
Сейф номер 392. Каква е историята му?
Не знам за какво говорите. - Не ме лъжете, г-н Кейс.
Не лъжа. - Прегледах всички документи.
Всички документи, които описват съдържанието на трезора.
На пръв поглед всичко изглеждаше нормално, но
открих една кутия, за която нямаше никакви данни.
Няма данни за тази кутия от 1948 година до сега.
Замислих се, който би могъл да знае нещо за тази кутия.
Може би човекът, който е построил банката
през 1948-ма. Случаят не е приключен, г-н Кейс.
Боя се, че не мога да ви помогна, детективе.
Става дума за нещо много лошо, нали?
Г-н Фрейзър, през целия си живот
служа на човечеството.
Може да попитате всеки, който ме познава.
Те подкрепят мен и нещата, които съм извършил.
А дали ще е така след като разберат истината за този пръстен?
Не мисля.
Между другото, казахте, че сме най-добрите в Ню Йорк.
Искам да знаете, че оценяваме думите ви.
Как смеете?! - Да вървим.
Ще следваме пръстена.
Дай да ти видя обувката. - Какво?
Дай да ти видя обувката. - Защо?
Защото едва ли някой си е завирал крака в задника на този тип.
Мисля, че го направих, нали? - Брато, направо му съсече задника.
Ще има нужда от шевове.
За изложбата ли сте дошъл? - Търся кмета.
Може ли да взема шапката ви? - Не, не може. Купи си собствена.
Извинете, че ви прекъсвам г-н кмете,
но има една стара американска поговорка.
"Щом има кръв на улицата
някой трябва да отиде в затвора. "
Едмън, би ли извинил за момент?
За какво става дума, детективе? - Мисля, че детектив Фрейзър
търси завършек на случая.
Това е добра дума. Завършек.
Случаят е приключен. - Така ли мислите?
Това е номерът на Бюрото за военни престъпления
във Вашингтон.
Искаш ли да си на първа страница на "Ню Йорк Таймс"?
Би било чудесно. Погрижи се правилно да ми напишат името.
Пише се със "З".
Задръж химикалката.
Копирал ли си записа?
Моля те! Истинските престъпници не трябва да са на улицата, кмете.
Благодаря за обяда.
Военни престъпления, а? В какво ме забърка този път?
Скъпа.
Ще си направим ли бебе? - Ще са близнаци.
По-полека, момиче. Изчакай да си сваля пистолета.
Бум!
Кийт Фрейзър. Детектив 1-ви клас.
Съжалявам. - Извинете.
Защо просто не излезеш през вратата? - Ще изляза.
Ще изляза през тази врата, когато съм готов.
Кучи син!
Хайде, скъпи. Белезниците вече са студени.
Тайминг: Koca